Det er tungt at se en fader, så stærk i livet,
være ude af stand til at rejse sig.
Vægten af det føles bidende.
Titus var højt elsket af denne by.
Find trøst i denne viden.
Viser selve magistraten sin respekt?
Det er en stor ære.
For min fader.
I årevis ønskede jeg den sviende tunge kølet,
kun for at længes efter at høre den skænde endnu en gang.
Jeg ved, du ikke ønskede ham borte på denne måde.
Ej heller jeg, trods vore mange uenigheder,
og alligevel var det gudernes vilje.
Guderne havde sgu ikke noget med det her at gøre.
Kun Tullius forårsager skade.
Og hvorledes bliver det besvaret?
Om forladelse.
Uvelkommen gæst er dukket op.
Vettius.
Dæmp dine følelser og hils ham med afmålt stemme.
Det tjener intet formål med en konfrontation her
for øjnene af magistraten.
Min gode Batiatus.
Må jeg kondolere med din faders død.
En titan, højt hævet over enhver, der følger ham.
Kommer du uden Tullius? Jeg troede, intet
kunne holde ham fra en sådan tragedie.
Han rådfører sig med notabiliteter fra Antioch.
Antioch?
Han har forretninger der, til republikkens fremtidige ære.
Han er ked af, at han ikke kunne være til stede.
Og han minder om,
at han lavede en aftale med din fader, før han gik bort,
vedrørende salget af Gannicus.
Hvor vover du at bringe det på bane på denne forbandede dag?
Vi har respektfuldt ventet på, at der skulle gå otte af dem.
Din sørgeperiode er ovre.
I morgen hilser solen en niende dag,
og med det forventer vi overdragelsen af Gannicus.
Ændr jeres ønske til pis og lort,
og I skal blive fuldt tilfredse.
Så tvinges Tullius til at trække tilbuddet
om at inkludere dine mænd i åbningslegene
for den nye arena.
Og alt hvad der følger med.
Titus dømmer alle brødre til minerne.
Skal vi nu til at ære ham?
Han var dominus af dette hus og fortjener intet mindre.
Talt som en sand mester.
Undskyld.
Batiatus indkalder mændene.
Vil du lægge hendes aske i jorden?
Som det er hendes folks skik.
Det vidste jeg ikke.
Der er mange ting, jeg ikke tog mig tid til at spørge hende om.
Nu er jeg fyldt af spørgsmål.
Tal om hende i stille stunder, og de vil blive besvaret.
Oenomaus?
Hun var en sjælden kvinde.
En blomst af skønhed og medfølelse i en verden fuld af lort.
Jeg tog gerne hendes plads,
så hendes latter igen kunne fylde den alvorstunge luft.
Det ville hun ikke ønske.
Hun elskede dig.
Som en broder.
Som jeg elskede hende.
Vi står på hellig jord vandet med tårer af blod.
Ord, jeg ofte har hørt i min ungdom fra min fader
og hans fader før ham.
Men kun nu forstår jeg dem virkelig.
Vi har alle følt tabets bitre stik, og dog står vi her.
Vi har kendt smerten ved et flænget hjerte,
der stadig slår i et delt bryst.
Og dog står vi her.
Huset Batiatus er ikke ukendt med modgang,
med gudernes ondskabsfulde indfald
og tarvelige mænd, der ønsker gudernes plads.
Og dog står vi her!
Dette hus er bygget på et urokkeligt fundament
af ære og respekt.
Og i intet menneske var disse kvaliteter mere tydelige
end i Titus Lentulus Batiatus.
Jeg vil prise min faders minde
ved at se huset Batiatus hævet
langt over mine forfædres drømme.
Jeg får brug for jer alle for at gennemføre det.
Mænd af klare hensigter og ønsker,
lad tidligere beslutninger vige.
Ingen af jer vil blive sendt i minerne,
uanset status!
Solen er gået ned over en epoke.
Lad os prise navnet Titus Lentulus Batiatus
med druk og sværdklang
og bære min fader til det hinsidige!
Indtag jeres positioner!
Vil du kæmpe til det sidste
eller sænke forsvaret og tillade en hul sejr,
som du gjorde med mig før Titus?
Du er mesteren nu.
Du bringer ikke det fordømte emne på bane igen.
Udgyd blod på sandet,
men overlev for en dag at dø med hæder og ære i arenaen!
Begynd!
Det er det eneste, der er tilbage.
Når røgen letter, og gløderne dør ud,
den samlede sum af en mands liv.
Dette var min faders sidste handling, før han døde.
Et skøde, der overdrager ejerskabet af dig.
Grunden til, at du bad om foretræde,
den dag jeg så min fader brænde?
Om forladelse, dominus. Jeg kunne ikke vente længere.
Vi befinder os igen i en ubehagelig situation.
At ære min faders ønsker vil underlægge dig
en yderst hadet mand.
Trodser jeg dem, bliver dette hus for altid udelukket fra den ny arena.
Vi bliver taget i røven uanset hvad.
Tal og giv mig en grund til, at dette skal følge min faders aske.
Jeg har ingen ord til det formål.
Jeg er her for at opfylde en aftale.
- Ønsker du at forlade dette hus? - Jeg ønsker at se blod.
Lad mig komme i Tullius' varetægt,
så skal jeg tage hans liv for din faders.
Et ædelt tilbud.
Dog frygter jeg, at dit liv ville spildes i et sådant forsøg.
En lav pris at betale.
Min fader rettede aldrig et venligt ord mod dig.
Alligevel trygler du om at blive redskabet for hans hævn.
Eller søger du det for en anden?
Ville du ofre dit liv i hendes minde?
Jeg ville ofre tusind, hvis blot jeg havde dem.
Hvis du var så betaget af Melitta,
hvorfor kæmpede du så ikke hårdere i striden foran min fader?
Du kunne have slået Crixus og være blevet her,
tæt på dit hjertes udkårne.
Kampen var tabt, endnu før et sværd blev hævet.
Det samme kan man sige om dine planer mod Tullius.
Han er altid omgivet, ikke kun af sine egne mænd,
men af gode borgere, som hurtigt ville hjælpe
en så ædel romer.
Så skal de også falde.
Du tænker fandeme ikke!
Dette giver ejerskab til Tullius' skødehund Vettius.
Du vil blive sendt til drengens ludus i skide Nola.
Der kunne gå et år, før du igen kommer tæt nok på Tullius.
Jeg ville lide et helt liv for en chance for at slå til.
Det bliver dette hus, der lider!
Et år, hvor republikkens største gladiator
kæmper for de svin!
Et år, hvor du må vinde alle kampe mod mine skide mænd,
i håb om at vinde foretræde for Tullius.
Vil han ikke ønske at se manden, han har kæmpet for at vinde,
- når han bringes til ham? - I lænker, uden våben.
Så bruger jeg mine hænder!
Dine ønsker er taget til efterretning.
Jeg vil veje argumenterne og nå frem til et svar i afvejningen.
Dominus.
Hent mere vin.
Vettius' ankomst var dårligt timet.
Han er en hund, utrænet i, hvor han skal skide.
Hånden, der holder hans snor, er en større bekymring.
Har Quintus udtrykt tanker angående Tullius?
Det har han ikke.
Men hvad ville vi alle gøre for at se en højtelskets død hævnet?
Det er netop kernen i min bekymring.
At tage affære mod Tullius er at indbyde til dødelige følger.
Han har gentagne gange angrebet dette hus.
- Ønsker du, at vi intet gør? - Jeg ønsker, at I lever.
Hvis situationen med Tullius forårsager yderligere skade,
skal du vide, at du altid kan søge tilflugt under mit tag.
Som en ven.
Hvor er den forbandede vin?
Naevia kommer med mere.
Jeg må hellere gå.
Nej, bliv. Jeg vil gerne høre dit råd.
Gannicus presser på for at opfylde salgsbetingelserne.
- Så er sagen afgjort. - Op i røven med en afgørelse.
Manden ønsker kun at komme Tullius nær
og få skurkens hals under sine hænder.
Ville han slå Tullius ihjel for os? Tror du, det er muligt?
Det er jo vanvid!
Tullius er alt for forsigtig til at sænke paraderne.
Især i selskab med en mand, der er loyal mod huset Batiatus.
Og hvad ville tapre Solonius gøre i min fordømte situation?
Vende det blinde øje til mordet på hans far?
Han ville sørge for at ramme et passende mål.
Hvad hvis Tullius ikke var indblandet?
Hans vingave var fordærvet af død.
Men var det Tullius, der stod bag?
Eller anden drevet af lignende klage?
Hvad hvis Vettius er den sande årsag til det her?
Drengens had til dig er velkendt.
Du har ret.
Hævnen ville være en tom skal, var den ikke fyldt med straf
mod alle, der har skadet dette hus.
Inklusive unge Vettius.
- Du fordrejer min hensigt! - Han retter blot formålet til.
Var det ikke det, der satte tragedien i gang?
Arrogance og utålmodighed?
Du rækker efter noget, du ikke kan nå,
og trækker alle med dig i faldet.
Og du har aldrig formået, hvad der skal til
for at skabe sig et navn her i verden!
Gode Solonius, der altid bukker og skraber
i sine overordnedes lort!
Er det så sært, ingen kvinde vil have dig?
Følelser gør os ufornuftige.
Solonius har været som en broder for os.
Det har været en anstrengende dag i en lang række af mange.
Om forladelse.
Jeg har krævet meget af vores venskab.
Men jeg må bede om mere,
hvis vi skal afværge skader på vores hus.
Hvad er dine tanker?
De er stadig uklare.
Kom, lad os stikke hovederne sammen og få dem renset.
Dette mærke bærer stor ære.
Og endnu større ansvar.
Melitta holdt mange år som min kropsslave
og vil blive savnet ubeskriveligt.
Jeg forventer samme loyalitet fra dig nu.
Du skal altid stå ved min side, aldrig forlade den.
Eller dette hus, som Diona valgte.
Jeg forstår godt, hvorfor hun flygtede.
Det var ulykkeligt at blive udnyttet sådan af mænd
som simpel underholdning.
Jeg forstår det, men kan ikke tilgive det.
Ja, domina.
Hvad, jeg kan gøre,
er at love, at ingen nogensinde igen lægger hånd på dig som morskab.
Din mødom vil blive bevaret som en dyrebar gave
og kun givet til den mest værdige,
ligesom Melitta blev givet til Oenomaus.
Sådan.
Vi er for evigt bundet til hinanden.
Hent olie og en sleben kniv. Jeg vil af med det forbandede skæg.
Solonius?
Hans mod er hærdet, og hans hænder klar til opgaven.
Så har du truffet din beslutning.
En som ikke engang gode Tullius vil have forudset.
Tag min fars aske og bed Oenomaus
gøre Gannicus klar til at forlade disse mure.
Bror.
Du kommer for sent. Jeg har drukket vinen.
Jeg har fået nok til at synke til bunden.
Dominus siger, du skal klargøre dig til transport.
Skal jeg sælges?
Hvad får Batiatus til,
at give til dig Tullius efter hvad han har gjort?
Manden har sgu tabt forstanden.
- Så har jeg også. - Ønsker du dette?
Jeg ønsker, at stå foran Tullius,
og tage hans skide liv.
Du ville have større chance, hvis du hoppede ud fra klippen og bad til at lande på ham.
Det var hans skide vin.
Hvis hun havde...
Alle dem, der havde en hånd med i hendes død skal betale, uanset prisen.
Det var en gave til Titus... Tullius' vin.
Hvordan fik hun fat i det? Hun var ingen tyv.
Er det ikke lige meget nu?
Hun er væk, og de mænd der tog hende, følger snart efter.
Så følg hende hellere nu, end at jeg skal se endnu en så tæt på mig falde for Tullius.
- Valget er ikke dit. - Jeg taler med Batiatus.
- Oenomaus, sådan her skal det være. - Det er ikke, hvad hun ville have ønsket.
Når jeg møder hende i livet efter døden, ønsker jeg ikke at skulle forklare,
at jeg tillod en mand vi begge elsker, til at opgive sit liv.
Jeg har mistet min kone.
Jeg ønsker ikke at se min bror følge efter.
Han fortjener intet mindre.
- Oenomaus... - Så er tiden udløbet.
- Dominus. - Forbered vognen. Vi kører med det samme.
- Hvad fanden skulle du til at sige? - Sandheden.
- Til hvilket formål? - Han fortjener at vide det.
Det handler ikke om ham.
Det handler om Gannicus og hans skide samvittighed.
Tal, og se minderne om din elskede hustru blive besmudset.
Jeg kan ikke holde, hvad jeg har gjort begravet.
Hold det blot gemt et øjeblik endnu.
Hvordan skal jeg grave det frem, når jeg er blevet solgt til Tullius?
Jeg sælger dig sgu ikke til Tullius.
Spytter Batiatus mig igen i ansigtet?
En nyhed uden overraskelser.
En slange foretrækker instinktivt at bevæge sig på maven.
Jeg ville stå oprejst blandt hæderlige mænd.
Hvor fører han Gannicus hen?
Batiatus sendte mig ud for at sikre salget til syreren Galeagra.
I morgen tidlig er Gannicus på et skib,
der sejler mod ukendte steder,
for evigt uden for din rækkevidde.
Hjalp du Batiatus med det her?
Jeg har kendt manden i mange år. Jeg var splittet.
Det samme er jeg.
Om jeg skal flå kødet af dit fordømte ansigt!
Vent! Jeg kom med det her.
For sent.
Der er stadig tid. Han skal møde syreren i udkanten af byen.
Saml mændene.
Tænk, at selve Batiatus kan være så tykpandet,
at han tror, han kan skjule en sådan handling.
Han vil lave en historie, om at Gannicus er flygtet
for måske at følge sin slavepige, Diona, som gik sin vej for nylig.
Tager han mig for en tåbe, der vil godtage den historie?
Batiatus ved, du vil indkalde ham til møde
for at drøfte sagen.
Han lægger planer om at give dine mænd mange penge i hænderne.
Betaling som hjælp mod dit liv, når han står over for dig.
Hvem fanden tror han, han er?
Batiatus har altid følt sig hævet over dem omkring ham.
Selv hans nærmeste venner.
Jeg skal vise ham, at han tager fejl.
Og jeg skal fandeme sørge for, at sønnen slutter sig til faderen.
Hvor er de?
- Jeg leder forude. - Bliv, hvor du er.
Du skal fandeme ikke vige fra min side.
Hvis du havde solgt mig til Tullius, ville ingen andres liv være i fare.
Med stor fare følger stor belønning.
Og jeg vil have min.
Syrerne kommer.
Jeg er træt af de her lege, Batiatus.
Og jeg ønsker, at de får deres bitre ende.
Også jeg.
Kom, lad os omfavne hinanden, dit forbandede røvhul.
Ashur!
Dræb ham, for fanden, Barca!
Til helvede med dig, forbandede svin!
Store røvhul!
Vent, stands!
Jeg sagde, stands!
En sådan død ville være alt for hurtig.
Bind ham.
Og dig.
Du spillede fandeme din rolle perfekt!
Det var ikke svært.
Når begær efter hævn overstiger forsigtighed,
kan selv de skarpeste hjerner let bedrages.
Beskeden til det sidste.
Få ligene i jorden og kom så af sted til medicus.
- Er du klar over dit mål? - Min vej har aldrig været tydeligere.
Gode Tullius.
Lad os veksle ord for sidste gang,
før du forlader dette liv.
Så vågner lammet endelig.
Tag det roligt.
Jeg vil blot tale med dig.
Råb om hjælp, og din hals vil blive skåret over, før hjælpen når frem.
Er det forstået?
Du er fandeme død.
Trusler uden indhold uden Tullius til at støtte dem.
Hvad har du gjort ved ham?
Ikke mig. Jeg har ikke gjort noget.
Gennem alt det her har jeg aldrig kendt til strid med gode Tullius.
Men Batiatus' natur er modsat.
Han er netop nu på vej ud for at afslutte konflikten med din mand.
Åbningen af arenaen er over os.
Tullius' fravær vil blive bemærket
og din del i det hurtigt opdaget.
Du tager fejl.
Ingen vil få mistanke om, at Tullius har forladt denne verden.
Ikke når betroede Vettius bebuder nyheden,
om at han helt uventet måtte sejle udenlands
for at deltage i en presserende sag i Antioch.
Hvad ville drive tungen til at udtale den skide løgn?
Den ville nemmere danne ord, om at du og Batiatus
skulle henrettes for jeres forbrydelser.
Baseret på hvilke beviser?
Vi blev ikke fundet med kniv i hånd, på knæ ved siden af liget.
Et lig, som Batiatus netop nu skjuler langt fra menneskelige øjne.
Nej, jeg er mere bekymret for din sikkerhed.
Hvis du forsøger at skabe ubegrundet mistanke,
vil Batiatus helt sikkert blive krænket.
Og uden Tullius til at beskytte dig...
Endelig modnes ungdommen.
Nu hvor det er klaret, lad os vende os mod andre sager
af mere personlig karakter.
Alting forandrer sig.
Hvad vi holder vort hjerte nær, forsvinder en dag fra denne verden.
Og det, vi engang vendte os bort fra i afsky,
tager vi nu til os af nødvendighed.
Løft dit blik.
Hvad ser du?
Husets domina.
Er det alt?
Jeg ser en kvinde,
ulig nogen anden jeg har set før.
Bedre.
Jeg troede ikke, jeg behagede dig, da jeg sidst blev kaldt herind.
Jeg elsker min mand over alle andre mænd.
Og jeg ville gøre alt for ham.
Og hans eftermæle.
Jeg søger ikke nydelse. Jeg har kun brug for din pik.
Hvis du taler om dette, vil du se den adskilt fra din krop.
Javel, domina.
Dit hår og dit skæg
får dig til at ligne et skide dyr.
Jeg vil skabe dig om til at ligne en mand
for at gøre den løgn, jeg må fortælle mig selv, mere overbevisende.
Flot spillet, Batiatus.
Lad os nu indgå et forlig.
Din mand Gannicus betyder åbenbart meget for dig,
siden du sådan går til yderligheder.
Jeg vil indstille min jagt på ham.
Tilbyd mere.
Jeg sørger for, at dit hus bliver fremhævet i alle kommende kampe.
Mere.
Sig mig dit ønske, og jeg skal opfylde det.
Jeg ønsker at se dig lide,
ligesom jeg har lidt i dine fucking hænder.
Dine lidelser er kun lige begyndt, lanista,
når det bliver opdaget, hvad du har gjort mod mig!
Du vil ikke blive opdaget, ej heller savnet.
Solonius får unge Vettius til at give en ordentlig forklaring
på din forsvinden.
Vettius?
Byen vil sørge.
Snart vil dit navn blive nævnt mindre og mindre,
indtil det er gået tabt i historien.
Jeg burde have taget dit liv lige fra starten.
Fejlen er min,
fordi jeg holdt mig i skindet af respekt for din fader.
Respekt?
Så vis den til mandens egne jordiske rester!
Fortæl ham det! Fortæl ham, hvor højt du værdsætter ham,
selv om din forgiftede vin frarøvede ham sit skide liv!
Fortæl ham det! Fortæl ham det, dit forbandede svin!
Hvorfor skulle jeg slå til mod din fader?
Han var en hæderlig romer.
En mand, der kendte sin plads.
Ligesom jeg kender din.
Du vil komme til at stå til regnskab, Batiatus.
For det her og alt, hvad der kommer bagefter.
Det vil guderne sørge for en dag.
Men ikke i dag.
Denne arena var dit liv.
Bliv en del af dens fundament.
Capua!
Har øjne nogensinde mødt et sådant skue?
Republikkens laurbærkrans.
Dens majestæt er endnu tydeligere, når den ses fra disse pladser.
En stor ære at blive inviteret af Tullius.
Jeg frygter, det er ufortjent,
men han er en svær mand at afvise.
Et velkendt faktum blandt alle tilstedeværende.
Hans forsinkelse overrasker mig. Åbningen af arenaen
har været det eneste, han har talt om.
Nu kommer han for sent til sin egen fejring.
Om forladelse.
Tullius beklager, at han vil være helt fraværende.
Hvad kunne fravriste ham så høj en plads?
Presserende problemer udenlands i Antioch.
Hans afrejse var uventet.
Arenaen ville ikke eksistere uden Tullius.
Vi ville ikke stå her, var det ikke for hans handlinger.
Vi bør udsætte fejringen, til han er tilbage.
Enig. Jeg underretter publikum...
Tullius sender instrukser om, at ceremonien fortsætter uden ham.
Denne arena var en gave til hans elskede by.
Han ønsker ikke, at modgang
skal stå i vejen for dens aflevering.
Et meget gavmildt tilbud. Vel modtaget.
Kom. Tag Tullius' plads ved min side
og besid hans ånd ved denne lejlighed.
Igen må jeg bede om forladelse.
Jeg forbereder mig på at følge med Tullius til Antioch.
Hvad med dine foretagender her? Din ludus?
Jeg trækker mig fra det ringe kald som lanista
til fordel for en mere passende post for en dannet mand.
Hvad skal der blive af dine mænd? De skal kæmpe her i dag.
Jeg ønsker ikke at se dit kortvarige slid være spildt.
Solonius og jeg kan tilbyde at dele dem.
Det er meget værdsat, men unødvendigt.
Solonius og jeg er allerede nået til enighed.
Enighed?
Jeg har overført skøderne på alle mine gladiatorer til Solonius,
under hvis ædle fane, de vil kæmpe i dag.
Du er en velsignet mand, Solonius.
Din ludus er nu hævet over alle andre alene i antal.
Må guderne fortsat vise deres gunst.
Jeg må af sted nu.
Giv gode Solonius al agtelse ved fremtidige kampe.
Sådan ønsker Tullius og jeg det.
Du er alt for gavmild. Kom. Nu skal jeg følge dig på vej.
Drengen stikker nærmest af fra os.
Vettius har aldrig været andet end Tullius' kæledægge.
Er det så mærkeligt, han løber på plads, når der trækkes i snoren?
Batiatus taler sandt.
Lad os glemme fraværende venner
og vende os mod dagens herligheder.
Du har gjort det godt.
Jeg danser blot ved et træk i trådene.
Undgå, at de danner en løkke
og vend aldrig tilbage til Capua, mens jeg trækker vejret.
Jeg beder for den dag, det hører op.
Vi skulle dele Vettius' mænd mellem os.
Hvad fanden laver du?
Det, det kræver at skabe sig et navn i denne verden.
Efter i årevis at have "bukket og skrabet i lort".
Er det, hvad det handler om?
Nogle få ord sagt i vrede uden omtanke?
Nogle få ord?
Du kalder mig ven og broder,
og dog minder du mig konstant om mine manglende karaktertræk.
Du tager oplysninger givet som hjælp og slår til mod Tullius
uden at tænke på den svære situation, det sætter mig i.
Du taler om ingenting.
Hver en tunge, der ikke er din, beskyldes for det samme.
Det har taget mange år og blodets pris,
men endelig ser jeg dig, for hvad du er,
en mand, der ikke har respekt for andre end sig selv.
Jeg skylder dig taknemmelighed.
Uden dig til at vise mig vejen,
havde jeg aldrig mønstret modet til at forråde mine nærmeste.
Hvad er Solonius' undskyldning?
Ikke en, der fortjener eftertanke.
Hvad har bragt folk i en sådan tilstand?
Sextus har bebudet henrettelser, før legene begynder.
Er det ikke en af dine, Batiatus?
Pigen for enden. Hvad var hendes navn?
Diona.
Diona, ja.
Om forladelse, Batiatus.
Pigen blev først fanget i morges.
Hvis du ønsker at tage dig af hende selv...
Nej.
Lad hendes død tjene som en advarsel
til alle andre, der måtte prøve at forråde mig.
Caburus er din mand nu, Solonius.
Rejs dig og giv ham ordren.
Som du ønsker.
En skam at miste en så indtagende.
Det bliver snart din tur, svin.
Doctore.
Jeg kan kæmpe.
Tal med dominus.
Det har jeg allerede gjort.
Hjælp nu dine brødre med at blive klar til dagen.
Du vil kæmpe igen, når du kan.
Javel, doctore.
Du skal møde Tasgetius og Synetos i kampen før Primus.
Vore dage er blevet fyldt.
Vis hele Capua, hvorfor du anses som en sådan gevinst.
Kæmp og bring ære til huset Batiatus.
Der er mange ting, jeg ville dø for.
Mange ting, jeg fortjener at dø for,
men dette hus er ikke længere blandt dem.
Så kæmp for hende.
Hvert et liv, du tager.
Det blod, du udgyder.
Hun vil se det fra det hinsidige.
Så skal jeg fylde hendes øjne.
Crixus! Du er den første.
Klar!
Sandet er vædet af vore første ofringer af blod!
Men der kræves mere på sådan en dag.
Og det skal I få!
Husene Solonius og Batiatus
vil kæmpe mod hinanden i en dødelig strid.
Der gives ingen barmhjertighed!
Der vises ingen nåde!
Sejrherrerne skal alle møde hinanden i Primus!
Du vil lære den lille lort, hvordan en ægte lanista gør.
En lektie, han vil huske.
Det bliver en forestilling, hvis lige
selv guderne aldrig har været vidne til!
Æret være Capua!
Æret være Rom!
Ja!
Endnu engang viser Gannicus sig at være en gud i arenaen!
Var Tullius her blot til at overvære en sådan triumf!
Men jeg er bange for, tallene er imod dig i Primus.
Solonius har stadig dobbelt så mange mænd.
Tal er uden betydning.
En lektie den gode Solonius snart vil opdage.
Du vil stå over alle andre, kun overgået af guderne selv!
Så mødes vi endelig på sandet.
To blandt mange.
Jeg vil skide på andre mænd.
Jeg vil bevise mit værd mod dig i ordentlig strid.
Vi skal møde Solonius' mænd, ikke hinanden.
Kun indtil de er faldet.
Så står vi alene, uden tanker for broderskabet.
Hør efter.
Dominus vil sige et par ord.
Alt, hvad vi har drømt om, lidt og døet for,
dets værdi vender i dette øjeblik.
I skal møde huset Solonius og hans tiltuskede mænd.
I er i undertal, men ikke underlegne.
Kun én mand vil tage sejren i dag
og vinde titlen som Capuas mester.
Og ved guderne, den mand vil komme fra det forbandede hus Batiatus!
Gladiatorer! Træd an!
Mange har kæmpet i dag.
Mange er døde. Deres blod pletter sandet.
Dog knejser denne arena over alle andre i republikken.
Den er et gigantisk uhyre.
Og det er stadig sultent!
To mægtige huse møder hinanden,
men enhver mand må til sidst stå for sig selv
og kun sig selv.
Hvad laver de?
Det er ikke vigtigt.
Der brænder en ild i deres bryst.
Og det er ild, der skal binde dem i den sidste strid!
Fald i sandet uden for flammerne,
og I vil blive fjernet fra Primus.
Fald inden for dem og bliv fjernet fra denne verden.
I stilling!
Dø ikke, før vi er mødtes.
Kløv himmelen med lyden af jeres raseri!
Begynd!
Første blod til Solonius!
Jah!
Ja!
Det var synd, du ikke fik flere mænd med i Primus, Solonius.
Jeg frygter, du bliver besejret i utide.
Tag den, dit gale svin!
Bryder Batiatus' mænd sig så lidt om hans hus,
at de forsøger at slå hinanden ihjel?
Hvem er nu en kælling?
Capua!
Pis!
Lad os drage fordel af det, broder!
Dræb Gannicus,
og lad os afgøre, hvem der er mester, mellem os!
Nej!
Dine mænd går igen efter hinanden, før den fælles fjende er slået.
Det er forventeligt, når dyr ikke er ordentligt trænet.
Gannicus er min!
Heldet er vist vendt.
Heldet er tilbage på plads.
Ja, ja.
Ja!
Huset Batiatus sejrer fandeme!
Om forladelse.
Glem det. En meget imponerende opvisning.
Jeg ærer denne by.
Og min mester gør det samme.
Jeg har din mand i tankerne til mine egne kampe.
Også jeg.
Hør, hvordan han tænder publikum.
Gannicus! Gannicus! Gannicus! Gannicus!
Ville de ikke for altid huske denne dag
og manden, der havde ansvaret for den,
hvis Gannicus fik sin frihed?
Frihed?
Jeg havde gjort det samme af hensyn til publikum,
havde min mand overlevet.
Et glimrende forslag.
Du kan altid træne en anden gladiator.
Men at afslutte åbningsceremonien
med en sådan velsignelse...
Som sagt ærer jeg denne by.
Gannicus har bevist sit værd over for byen Capua!
Lad ham blive belønnet
med frihed!
Gannicus! Gannicus! Gannicus!
Jah!
Efter alt, hvad vi har lidt, er Gannicus stadig tabt for os.
Jeg tilbød manden penge,
frihed til at gøre, som han vil, hvis han vil kæmpe for vores hus.
Minderne hjemsøger manden
og fordriver ham fra vore mure.
Crixus klarede sig godt i legene.
Lad os vende vort håb mod ham,
om at han må bringe os ære og held.
Ja.
Lad os satse på galleren
og se, hvilket formål han vil tjene.
Jeg er meget stolt af dig, broder.
Jeg følger dig en dag, din gale skid.
Om det hersker der ingen tvivl.
Vi har endnu ikke haft en rigtig strid.
Vind din egen frihed og kom så og find mig.
Crixus.
Jeg fik den her, da jeg blev mester af dette hus.
Bær den med mere ære, end jeg har gjort.
Du har vundet rudissen,
beviset på, at du ikke længere er slave.
Et helt liv med blod.
Og sejr.
Det letter mit urolige hjerte at se min broder vinde sin frihed.
Melitta ville have været stolt.
Oenomaus...
Hun elskede dig.
Over alle andre.
Tanken vil holde mig varm,
indtil jeg møder hende i det hinsidige.
Og jeg vil se jer begge der.
Doctore.
Begynd dagens træning.
Første position!
Jeg vil ikke høre navnet Gannicus udtalt inden for disse vægge,
ej heller Tullius' eller hans pikædende lærlings.
Den slags hører fortiden til.
Lad os se mod en lysere fremtid.
Mine øjne er fast rettet mod den.
Vi vil se dette hus ophøjet.
Over min fader, over Solonius,
selv over de forbandede guder.
Vi vil sætte vores mærke på denne by.
Og en dag
vil vi blive ordentligt belønnet, for alt det vi har gjort.
Jeg har gjort det her, fordi det er retfærdigt!
Blod kræver blod.
Vi har levet og tabt
efter vore herskeres indskydelser for længe.
Sådan må det ikke være.
Jeres liv er jeres egne.
Skab jeres egen vej eller slut jer til os,
og sammen skal vi se Rom skælve!
Oversættelse: Lisa K. Villeneuve
Danish